Počas hráčskej kariéry mu dvakrát zlomili nohu. Na futbal však nezanevrel. Stal sa arbitrom.
Hoci má 77 rokov, stále aktívne rozhoduje. MARIÁN MIKOLÁŠ píska 27 rokov a skončiť sa nechystá. Potiahnuť to chce do osemdesiatky.
Beháte po ihrisku a naháňate sa s mladými chlapcami. Ako to zvládate?
Niektorým by som mohol byť starý otec. Ale na to nepozerám. Na ihrisku sme si všetci rovní.
Nie som zástanca sedavého spôsobu života. Nebaví ma sedieť pri televízore a piť kávu. Ja sa musím hýbať.
V utorok a štvrtok hrávam stolný tenis, v sobotu a nedeľu je to futbal.
Čo robíte ostatné dni? Oddychujete?
Kdeže, milý môj. Chystám drevo, chodím na huby a betónujem. Na dedine je vždy veľa roboty, okolo domu.
Najviac ma baví práca s drevom. Mám traktor a chodím do lesa. Venujem sa tiež rezbárskej činnosti. Vyrezávam srdiečka. Keď pôjdete cez Kolačno, zastavte sa u mňa doma. Jedno vám dáme pre vašu milú.
Pýtajte sa na Mariána Mikoláša, každý vie, kde bývam...
Čo ešte robíte vo voľno čase?
Som trojnásobný majster šachu v obci. Inak si rád zahrám nohejbal či tenis. Kedysi bolo každý večer plné multifunkčné ihrisko. Teraz tam ledva niekoho stretnem.
Patríte medzi najstarších arbitrov na Slovensku, čo vás drží na ihrisku?
Žena sa ma stále pýta, prečo sa na to nevykašlem. Ja jej vždy odpoviem, že pokiaľ ma nikto nevetoval, nemám dôvod. S funkcionármi a hráčmi mám dobré vzťahy.
Voľakedy som chvíľku rozmýšľal, že skončím. Ale to sa nedá…
Futbal ma veľmi baví. Neviem si predstaviť, čo by som robil doma. Na dôchodku. Rád sa stretávam so starými kamarátmi i novými tvárami.
Koľko zarobí rozhodca v okresnej súťaži?